Réžia:
Lenny AbrahamsonScenár:
Emma DonoghueKamera:
Danny CohenHudba:
Stephen RennicksHrajú:
Brie Larson, Jacob Tremblay, Sean Bridgers, Joan Allen, William H. Macy, Amanda Brugel, Cas Anvar, Jack Fulton, Megan Park, Tom McCamus, Rory O'Shea (viac)Obsahy(1)
Pre päťročného Jacka je izba celým svetom. Je to miesto, kde sa narodil, vyrastá a kde žije v bezpečí so svojou mamou Joy. Spolu si čítajú, učia sa a hrajú. O svete sa Jack dozvedá len z niekoľkých detských kníh a detských televíznych seriálov. Všetko, čo je mimo izby je fiktívne, len izba je skutočná. V noci ho mama ukladá do bezpečia šatníka, v ktorom zaspáva rýchlejšie, než pride starý Nick, ich väzniteľ. Izba je pre Jacka domovom, ale pre jeho mamu väzením, v ktorom ich starý Nick drží už viac než sedem rokov. Vďaka odhodlaniu, vynaliezavosti a vrúcej materskej láske sa Joy podarilo pre Jacka vytvoriť život, v ktorom si neuvedomuje limity ich väzenia. Joy však vie, že takto to nemôže byť stále. Vymyslí preto odvážny plan úteku, v ktorom sa spolieha na statočnosť svojho syna a nutnú dávku šťastia. Keď plán naozaj funguje a obidvaja sú konečne slobodní, Joy si s hrôzou uvedomí, ako nepripravená je na to, žiť mimo štyroch stien malej izby a byť svojmu synovi oporou aj v skutočnom svete. Ich izolovaný svet sa naraz rozšíri a ako malý Jack, pre ktorého je všetko nové a neuveriteľné, tak aj Joy sa musia naučiť, ako žiť v reálnom svete... (Continental Film)
(viac)Recenzie (633)
Jesus frickin Christ. Omluvte mě, než najdu místo, kde se vybrečet. ()
V některých komentářích se objevuje rozdělení filmu na dvě půlky. První klaustrofobická, odehrávající se v omezeném prostoru cely, má být výrazně lepší té druhé. Problém vidím v tom, že mnozí diváci šli na thriller. Námět k té domněnce sváděl, trailer jakbysmet. Jenže očekávání se nenaplnila. Room je od začátku až do konce psychologické drama o ztrátě svobody a následném vyrovnáváním se s psychickými traumaty. Jen v první části se najde pár thrillerových prvků, v té druhé už drtivě převládá psychologická rovina vyprávění. Další problém může někdo spatřovat v tom, že snímek je snímaný optikou dítěte, což některé vede k tvrzení, že film je příliš sentimentální. Na slzopudný a vydírající sentiment jsem citlivý, Room mi po emocinální stránce sedl takřka dokonale. V tom, oč se snaží, je přesvědčivý a s ohledem na látku citlivě natočený. Pokud někteří šli na nového Sběratele polibků, je to jejich problém. Celkový dojem: 90 %. ()
Na Room jsem se moc těšil a měl tak i vysoká očekávání. Ne že bych si liboval ve věznění lidí, ostatně ani knihu jsem (nepřekvapivě) nečetl, ale to téma mi přišlo maximálně zajímavé. A zpracování se velmi podařilo! To, na čem staví (zřejmě) i předloha, je Jackův pohled na svět. Může za to i skvělé herectví jeho protagonisty, kdy jsem si pořád musel říkat, že ano, takhle nějak by (asi) mohl malý kluk vnímat okolní prostředí. A samozřejmě je na místě pochválit i představitelku jeho mámy, která vyniká hlavně v druhé části filmu (zvlášť při drsném uvědomění si „selhání“ při natáčení). Tím se dostávám k tomu, že obě půlky filmu fungují nečekaně velmi dobře. Dále mě trochu překvapilo, že nebylo ukázáno „to“, co Jack neviděl ze skříně (ač to kamera mohla nabídnout), ovšem tvůrci zůstali věrní jeho pohledu a vyhnuli se tak rádoby šokujícím emočním záběrům. A nutno dodat, že jsem snad ani na chvíli neměl pocit citového vydírání, což mě moc potěšilo. Stejně jako ta mnou výše naznačená uvěřitelnost postav. Obrovská spokojenost, dávám 5*. ()
Rozmotání koberce na korbě pick-upu představuje předěl mezi dvěma filmy. Ten první je stísňující, v práci s prostorem nápaditý, obsahující solidní thrillerové prvky. Ukazuje, že svět fantazií a život v iluzi můžou potlačit bolestnou realitu a že nepoznané nemůže scházet. Ve druhém přijdou na řadu obtíže spojené se sociální integrací a režisér se nám ohleděnými prostředky snaží naléhavě sdělit něco, co všichni v souvislosti s prvním filmem už dávno ví. Že žít může být stejně obtížné jako přežít.. Bye-bye room.. ()
Vybroušené psycho-drama, které si to nejzajímavější nechává až do druhé poloviny, kdy se z one-room thrilleru vyloupne psychologická sonda do duše post-traumatickým stresem zasažených jedinců. Dětská perspektiva přidává na okouzlující poetice. [TIFF2015] ()
Doporučoval bych před shlédnutím nečíst ani tento komentář a max. první dvě věty zdejšího obsahu Neustále aktuální a úděsný scénář držení v sklepě sexuálním deviantem podáno přesně tak nepříjemně a děsivě, jak se dalo čekat, ale vedle toho taky překvapivě citlivě, dojemně a řekl bych, až krásně. První zhruba hodina má stále blíž spíše k deptajícímu, psychologickému thrilleru a citlivost diváka je zde podrobena silné zkoušce, i přesto, že film nezachází nikdy do úplně explicitního zobrazení některých těžko stravitelných věcí. Náznaky ale bohatě stačí k tomu, aby se člověk cítil až fyzicky zle a napjatě. Při hlavním zvratu jsem nedýchal a potil se jak v sauně. Intenzivní, bolestivý prožitek a tou zmíněnou citlivostí byl zmírněn jen trochu. Ta vyplývá z toho, že je film od začátku až do konce podáván chápáním, pohledem a znalostmi uvězněné mladé ženy - 5letého chlapce Jacka. Proto se pokoj mění v celý svět a vše okolo je vesmír, mnohé scény mají v sobě jakousi dojemnou, tragickou pohádkovost a do toho pravidelně prostupuje až příliš reálné a tíživé zlo. V polovině filmu dochází k změně a přichází druhá část, která je zase emotivní, psychologickou sondou do života po. Postavy se snaží smířit se s novou realitou, samozřejmě, že největší důraz je kladen dál na matku a syna, ale do rovnice se dostávají i další elementy. Krásně a realisticky je nadále vykreslován i vztah mezi oběma, ale přidává se i vztah k širšímu světu. Pro Jacka je to zcela nový svět, pro matku návrat - logicky dochází proto hlavně u ní k těžší odezvě. Jack naopak objevuje, že se musí naučit se dělit. Není to ale ani zde pojato jako opravdu těžce psychologické drama, protože se nemění způsob podání filmu - skrze oči dítěte. To přidává do mixu důležitou dětskou logiku a hlavně dokáže vzbuzovat naději. Brie Larson tu odehrává neuvěřitelně vyspělý a silný výkon, malý nováček Jacob přidává do tohoto duetu živelnost, fantazii, svěží pohled. Oba hrají jako ostřílení veteráni a ani jeden z nich jimi není. Brie je při několika vypjatějších scénách přímo úžasně autentická, jako bych se nedíval na film, ale odehrával se mi před očima skutečný život. Vyprávění dokáže skvěle budovat dramatické scény, ale občas i mírně odlehčenější, které dají člověku vydechnout. Jak jsem již napsal, spoléhá se hlavně na Jackův pohled, ale oproti knize, která logicky dokáže mnohem výrazněji zprostředkovat skrze myšlenky vcítění se jen a pouze do Jacka, se film musel přizpůsobit a myšlení podal jen v několika vstupech přímého vyprávění. Na jednu stranu by mi nevadilo, kdyby jich bylo o něco víc, na druhou stranu ty zde přítomné jsou dostatečně výstižné a ty pro fungování filmu zcela dostačující. Dobře využitá je v tomto ohledu i perspektiva - zrakové vjemy Jacka hrají důležitou a dojemnou roli. Kamera toho využívá i v detailech, jinak se ale film nesnaží o žádné experimenty a pokročilé postupy a vše je jaksi obyčejné. Skutečný svět. Jeden z nejsilnějších filmů roku. 9/10 ()
(2x) Ačkoli jde o fikci, může příběh Emmy Donoghue skvěle posloužit jako katarze a vyrovnání se s mnoha podobnými skutečnými příběhy (Natascha Kampusch, Elisabeth Fritzl). Velmi důležité je, že příběh nekončí vysvobozením z pokoje, ale naopak tímto momentem začíná to důležité. Brie Larson a Jacob Tremblay jsou vynikající. ()
Jeden z těch rozhodně ne feel-good filmů, o kterém člověk čím méně ví, tim více si ho užije. Silné skoro až psychologické drama s mnoha nervydrásajícími momenty, po kterém člověku není úplně dobře. Lituji, že jsem tenkrát vynechal projekci. Od té doby se nabalovaly očekávání a zjevně je nešlo zcela překonat. I tak ale velice slibných 8/10 a vidina oscarové nominace. ()
Těžko spekulovat, nakolik jsou vyobrazené zážitky, emoce a situace skutečně autentické a relevantní, jelikož zážitek je to naprosto specifický, ojedinělý a nepředstavitelně trýznivý, tzn. můžeme to nazývat z pohledu filmařů spíš jako "režijní/scénaristické nápady" a jakýsi výtah střípků a zážitků - či snad jeden ze zlomových úseků 7 let dlouhého příběhu - a těch nápadů a střípků tam nebylo dostatečně mnoho na emocionální nálož. Film je to syrový, řežisérsky úsporný a přímočarý, jen jeho nastavení je příliš málo hutné/košaté a některé naprosto zásadní otazníky směrem k hlavním hrdinům v průbehu příběhu vyvstávají, nicméně odpovědi se divákovi nedostává a tak nejucelenější a emocionálně nejvíce rezonující scény jsou mnohdy ty úplně nejjednodušší (Jack se psem apod.). Uznání ale na místě jak režii, tak fantastické Brie Larson, která si tady zařídila na pár let kariéru dramaticky talentovaných a vybavených hereček ala Nicol Kidman, či Julianne Moore. Na minimu prostoru hodně muziky, ale orchestr se nekonal. ()
Žijí v jakési kůlně, vypadá to, že nemají moc peněz, ona nechodí do práce, on vypadá jako holčička a moc se nezajímají o sousedy. Brzy pochopíme, že ten chlapík, který je navštěvuje, je hlavní důvod, proč se k nim dostává denní světlo jen prostřednictvím světlíku ve stropě, že žádná jiná okna jejich „room“ nemá, a že ocelové dveře střeží číselný kód. Já naštěstí nečetl synopsi, takže jsem se pár minut příjemně motal v nejistotě. Kroky distributora moc nechápu, ale budiž, jeho volba. Výsledek je komorní a minimalistický, sázející hlavně na herecké výkony: Brie Larson je přesná a velmi dobrá, ale víc mi seděl výkon devítiletého Jacoba Tremblaye. A teď upozorním na spoilery, protože několik věcí se dle mého docela nepodařilo: pokus o vysvobození je poměrně nepravděpodobný (pět let chrání syna a pak ho pošle zabaleného v koberci do absolutního neznáma?), samotné indicie od Jacka směrem k nesmírně pohotové policistce by rozhodně nestačily k určení polohy, po vysvobození by dvojici i nejbližší příbuzné obklopili psychologové, terapeuti, sociální pracovníci, po matčině odvezení do nemocnice by dítě, které bylo zvyklé výhradně na ní, nezůstalo v „cizím“ domě, Jack je sice opatrný při chůzi po schodech, ale jiné věci, které by také „neměl“ znát, zvládá bez potíží – hlavně ty sociální, na které vůbec nebyl zvyklý. Tahle zkratkovitost prostě sráží body dolů. Čas na svobodě už není tak zajímavý. Protože se s ním hůř pracuje. Matka nemůže začít s čistým listem tak jako syn, který se narodil v zajetí, její návrat je komplikovanější – právě s touhle linií se pracuje poměrně málo. Upadne do deprese, houkne na matku, ale jinak nic. Znovu přetlak zkratkovitosti. K zamyšlení a emocionálnímu zážitku mě vybídla jiná dramata podobného ražení – třeba rakouský Michael. 75% ()
Moje očakávania boli zrejme priveľké. Napriek tomu, že je námet pre túto drámu viac ako solídny, pričom svojich úloh sa obe hlavné postavy zhostili na výbornú, nejak ma tá najdôležitejšia emocionálna vložka pre tento druh žánru akosi minula. ()
Velice silný film. Jak se však Room snaží tak moc nebýt thrillerem, tak spoustu potenciálně zajímavých a strhujících momentů předkládá až zbytečně nekonfliktním a povrchním způsobem. Asi jsem už filmy zblblý, ale přes veškerou snahu o realističnost mi vše přišlo až příliš nerealisticky idylické a zjednodušené. Samozřejmě chápu fakt, že je to z pohledu malého kluka, ale ve filmu se ty scény skutečně odehrají, takže u filmu není ta omluva, která může být přítomna v knize, a sice, že si kluk situace idealizuje. Přišla mi to škoda, přesto je to vlastně jen drobná výtka, neboť celý film je nabitý emocemi, první půlka má i slušné napětí, snímek má i, pokud si o něm nic nezjistíte, celkem netypickou a nečekanou dějovou stavbu a velice slušné herecké výkony. Velice mě potěšil ten fakt, jak se kameře v první půlce podařilo navodit dojem daleko většího prostoru, než pokoj ve skutečnosti obsahuje, abychom v půlce druhé byli konfrontováni s jeho skutečnou velikostí, což krásně odpovídalo i aktuálnímu posunu klukovy mysli. Výborný zážitek, přesto si myslím, že se ze snímku dalo vytlačit ještě trochu víc a nebylo by to ani příliš složité. ()
Výjimečně kvalitní filmy s duší ještě zdaleka nevymřely, chce to jen hledat. Kdo by od v podstatě komorního dramatu předem očekával, že bude tak znepokojivě napínavé a kouzelně dojímavé zároveň? Jsem opařený zážitkem. Room je momentální noční můrou Davida Finchera, měl si tu knihu přečíst dřív! ()
Jeden z nominovaných filmov na Oscar 2016 a to je doslova povinnosť, ale aj keby nebol je príbeh pre diváka natoľko atraktívny, že si dá ľahko povedať. Prvá, komorne ladená polovica filmu je na tom dobre. Postupne budované napätie vrcholí scénou úteku, ktorá sa veľmi vydarila. Je to výborné, napínavé, ale po zrovnaní srdečného tepu a uvoľnení, zistíte, že do konca ostáva ešte celá hodina! Po menšej úvahe nejako prídete k tomu, že ešte musí prísť nejaký zvrat. To, že nakoniec neprišiel je pre niektorého diváka dobre pre iného nie. Isté je, že s každým ďalším zvratom by sa asi šance na oscara dosť znížili a film by spadol na úroveň, slušný thriller, ale nie oscarový nominant. Tvorcovia si dali záležať na reálnosti, ale vek chlapca mohli zobrať vážnejšie. Toto by 5 ročný chlapec zvládol len veľmi ťažko. Sám mám doma práve 5 ročného syna a v škôlke stretávam mnoho ďalších, preto viem o čom rozprávam. Vek herca - chlapca, bol v dobe natáčania 9 rokov. Prečo musel mať chlapec vo filme práve 5 rokov, tomu nerozumiem...80%. ()
Pekné to bolo, aj keď s výhradami. Až príliš user friendly na to aby to bol skutočne skvelý film, aj keď občas má k tomu nakročené a niektoré scény hlavne v strednej tretine dokážu fakt strhnúť. Detský pohľad väčšinou zúfalo nefunkčný, no v momentoch keď funguje sa ukáže aký mohol byť tento film úžasný. Herci sú vynikajúci. Nechcem aby to znelo príliš negatívne, pretože ten film sa mi veľmi páčil a ako televízna snímka/festivalovka je to paráda. Len som čakal niečo výraznejšie. 8/10 ()
Room musím nominovat na cenu pro Nejnapínavější filmovou scénu pro rok 2015. Protože to jak je natočena, zahrána a udělána scéna s Jackovým útěkem se jen tak nevidí. Pokoj je jinak psycho drama se vším co k němu patří. Hlavní důraz klade na postavy nemá zapotřebí odůvodňovat jejich jednání, či znázorňovat vše co se filmu děje. Spoustu událostí si člověk musí dopředu domýšlet, aby vůbec věděl která bije. Vše je ovšem tak skvěle natočeno a podáváno že zmatek nehrozí ani na okamžik. Můžu to srovnávat s nedávno viděnou Hranicí života od Marca Fostera, kde ani přestože jsem viděl film podruhé jsem hodně často vůbec nevěděl která bije. Room právem zaslouží letošní ocenění, protože na ten film se určitě jen tak nezapomene. Herci předvádějí fantastické výkony. 80% ()
Filmový svět sestává z malých střípků dění. Sledujeme omezený čas, děj a prostor a to jen do té míry, do jaké nám režisér/ka dovolí. __ Filmy často začínají v bodu zlomu a končí v okamžiku "...kdy všichni začali žít šťastně až do smrti". Rozčiluje mě to, protože mám pocit, že to nejzajímavější se děje právě v období před a po filmu. Room porušuje tuto nepsanou dohodu narace. Abrahamson šel spolu s knižní předlohou dál a nabízí nahlédnout, co se děje v Jackově veselém království, když všechny zvonky radosti utichnou. Samo o sobě by to nestačilo. K mé spokojenosti ale křehký děj plyne s nesmírnou citlivostí, bez bulvárních gest a přepjatosti. Dlouho mě film na tak skromném prostoru tak intenzivně nepohltil. ()
Funguje ještě líp na druhé podívání. ()
"Protože já a mami nevíme, co máme rádi, rozhodli jsme se, že ochutnáme všechno." Brie Larson je možná dobrá Captain Marvel, ale určitě je lepší mami. A ten malej je skvěle napsanej i zahranej. ()
Po dlouhé době se mi dostal do rukou drama, jež je natolik napínavé a svým příběhem strhující, že odtrhnout oči od obrazovky bylo takřka nemožné. Již samotný námět nemá chybu - klaustrofobní svět - jeden pokoj je pro dítě celým světem, neboť okolí za jeho zdmi nikdy nepoznalo. Jaké bude zjištění pravdy? S potěšením hodnotím plným počtem hvězdiček. ()
Reklama