Réžia:
Mike MillsScenár:
Mike MillsKamera:
Robbie RyanHrajú:
Joaquin Phoenix, Gaby Hoffmann, Woody Norman, Scoot McNairy, Jaboukie Young-White, Kenneth Kynt Bryan, Elaine Kagan, Mary Passeri, Brandon Rush (viac)Obsahy(1)
Rozhlasový reportér Johnny cestuje spolu s kolegami po Spojených štátoch. Navštevujú veľké mestá a pýtajú sa detí rôzneho veku, aký majú život a čo si myslia o budúcnosti. Z Detroitu zavolá svojej sestre Viv, s ktorou nehovoril posledný rok od smrti ich matky na demenciu. Viv sa opýta Johnnyho, či môže prísť do Los Angeles a postarať sa na pár dní o jej deväťročného syna Jesseho. Ona musí odcestovať do Oaklandu, aby sa postarala o svojho odcudzeného manžela Paula, ktorý zápasí s duševnou chorobou. Johnny súhlasí a keď musí Viv zostať v Oaklande dlhšie ako očakávala, s jej súhlasom zoberie Jesseho so sebou do New Yorku. Dvojica sa vydáva na cestu naprieč Spojenými štátmi. Medzi New Yorkom a New Orleans sa rodí nevšedné priateľstvo, ktoré oboch ovplyvní na celý život. (ASFK)
(viac)Recenzie (110)
Vrelé filmové objatie. Nápis na plagáte k tomuto filmu je tentoraz do bodky presný. C'mon C'mon je totiž jemný, pokojný film, ktorý netlačí nijako na emócie, ani na vyhrotený príbeh a svojou atmosférou predstavuje balzám pre dušu diváka. Prirodzené dialógy, civilné, ale pritom vynikajúce výkony všetkých zúčastnených, ambientná nevtieravá hudba a krásna čiernobiela kamera tvoria feel-good movie, ktorý som ani nevedel, že už som potreboval vidieť. Film zo života o živote. Tu viac slov nie je potrebných ... CELKOVO: 7/10 ()
On je to docela náročný kousek především na vnímaná vztahu dospelého a dítěte a beru, že já nejsem úplná cílová skupina tohoto filmu, protože na spousty momentů a dialogů nejsem nastaven, tak abych je dokázal vnímat. Čímž chci říct, že pro tentokrát nevnímám své hodnocení jak chybu filmu, ale jako mou, věřím, že mnoho lidí naopak tento snímek hodně ocení. Já určitě můžu ocenit skvělýho Joaquin Phoenixe, autenticitu filmu a ta část filmu ve které jsou rozhovory s mladou generací, která má kontext na vnímání hlavního hrdiny. Když jsem poslouchal názory těch mladých lidí, říkám si za A, svět ještě nemusí být úplně v prdeli a nebo za B, kde se to stane, že se bytost se správným náhled na svět a společnost změní v konzumního ingoranta a to ještě v tom lepší případě. Takže i mě tento film dal svoje . ()
Sympaticky obyčejný příběh o vztahu strejdy a synovce, kteří se prakticky neznají, ale musí spolu nějaký čas pobýt. Mike Mills nenatočil zrovna originální film a sázka na obyčejnost a realitu vede občas k tomu, že C'mon C'mon není úplně zábavná podívaná. Ale herecké výkony Joaquina Phoenixe a Woodyho Normana, spousta uvěřitelných a viditelně odžitých situací a opravdovost celého příběhu i jeho hrdinů z toho dělají drama, které stojí za to vidět. ()
Film pro fajnšmekry, kteří ocení civilní lidský příběh natočen naprosto běžně černobíle, ale s naprosto realistickými hereckými výkony. Hlavní postavy tu nehrají, oni tím životem žijí. Joaquin Phoenix a Woody Norman tu otevírají životní traumata dvou rozdílných generací a je hodně těžké se v tom orientovat. Tedy v případě, že jste nezažili něco podobného. ()
Veľmi sa mi to páčilo. Bolo to síce neprekvapivé, ale zároveň fajn. Oceňoval som, že sa ma nikto nesnažil trápiť výraznejšou zápletkou alebo explicitnejšími konfliktami. Naopak, akonáhle by sa čosi také v takto nastavenom deji zjavilo, pôsobilo by to rušivo. Samozrejmosťou je famózny výkon Joaquina Phoenixa a malý Woody Norman je prirodzený sympaťák, čo v tomto prípade nielenže stačí, ale je to viac než dosť. Nedá mi nevyzdvihnúť geniálnu kameru Robbieho Ryana, ktorého americké veľkomestá v čiernobielom podaní a z nezvyklých uhlov pôsobia vskutku impozantne, famózne, majestátne a „ťažko“. ()
Přišlo mi to falešné. Nenaštvalo mě to tolik jako Marriage Story, ale nedokázala jsem o tom přemýšlet jinak než jako "Joaquin se ze srdce snaží hrát". Na tady těch "civilních filmech ze života" mě vždycky "fascinuje", jak jsou nevyhnutelně vyhrocené. Viz postava Gaby Hoffmann, která má projev vytočený na jedenáct v každé scéně i flashbacku. Na tenhle film zapomenu do půl hodiny, nebude mi ani vrtat hlavou, co bych tam udělala jinak. Není to film pro mě. Kde jsou čarodějnice. ()
Hele, tohle je vážná látka, pojďme ji natočit černobíle, jako by nám tvůrci chtěli naznačit… Respektovat a být respektován. Kompromisy a sebeovládání. O křehkém a komplikovaném vztahu mezi dítětem a dospělým bychom se mohli bavit hodiny. Láska je to furt pevná a nepodmíněná, ač potomek udělá první krůček nebo dá před společnou rodinnou aktivitou přednost kamarádům. Ovšem vztahy a to, jak dospělého potomek vnímá, se mění. (Znovu skvělý) Joaquin Phoenix je vlastně pro svého synovce cizím člověkem. Vztah jeho matky se svým bratrem, unaveným samotářským rozhlasovým novinářem, za poslední dobu ochladl, jenže ona teď přispěchá s prosbou, zda by se nemohl o kluka na nějakou dobu postarat, protože chce podpořit v léčbě svého manžela trpícího těžkými psychickými problémy. Zvídavý hoch samozřejmě brzy zbourá Phoenixovu pečlivě vybudovanou komfortní zónu. Vlastně se nic důležitého neodehraje, mnohé se děje mezi řádky, což ocení vnímavější divák. Ostatní budou asi trochu naštvaní, nicméně určitě ocení bezprostřednost a autenticitu. Mile obyčejné. I když občas na úkor zábavnosti. ()
Kdyby se hlasovalo o herce, který si v Hollywoodu vybírá ty nejobtížnější role, jedním z favoritů by automaticky měl být Joaquin Phoenix. Bratr předčasně zesnulého Rivera Phoenixe a zastánce veganství v podstatě ve velkém střídá role psychopatů či sociopatů. Role v Mistrovi či Jokerovi ať jsou mu důkazem, ona ani ta role v legendárním Gladiátorovi nepatřila mezi ty nejlehčí. I proto je radost po delší době vidět Joaquina Phoenixe v normální roli. Tedy tak trochu. Novinka Mikea Millse by snadno mohla znít jako snadné lákadlo na nějaké ty ocenění. Vztah introvertního čtyřicátníka a jeho synovce je ovšem finále základem pro jednu z nejvíce sympatických charakterních studií za poslední dobu. Co se na první pohled může jevit jako neskutečná milá záležitost je ve finále jednou z emocionálně nejpůsobivějších filmových záležitostí za poslední dobu a Joaquina Phoenixe předvádí v takové formě, že by mu člověk po Jokerovi v jeho nejnovější roli opět přál zaslouženého Oscara. Phoenix tak nezklame a opět předvede, že jedním z nejlepších herců současnosti. Důležité je ovšem to, že i jeho herecký kolega malý Woody Norman předvádí silný herecký výkon a tohle stmelování dvou generačně odlišných a přesto tak trochu víceméně mentálně souznících osob tak skvěle funguje právě i díky Normanovi. Přirozeně působivý příběh toho v sobě obsahuje hodně. Pohled na to být dítětem v 21. století, smiřování se s obtížnou úlohou otcovské figury a vyrovnání se s chybami minulosti a snahy o jejich nápravu. I přes tyto silné myšlenky zůstává C´mon C´mon vlastně skutečně po celou dobu pozitivním filmem, které tyhle obtížná témata dokáže zpracovávat s nadhledem, při sledování je ovšem velmi snadné dojít k sentimentu a zamyšlení nad tím, jak silná témata dokáže Millsova novinka divákovi přednést a přitom zůstat pořád tak trochu nad věcí. Komorní drama sází na černobílý obraz a vizuální estetice kameramana Robbieho Ryana je velmi snadné pohlédnout. Mills točí v základu malý film, jeho estetické vcítění ovšem ve velkém dělá své. Joaquin Phoenix na první pohled v porovnání s Commodem, Freddie Quellem či Arthurem Fleckem hraje více obyčejnou roli, i v tomhle malém dramatu ovšem dokáže předvést další ze svých výrazných výkonů. Životem tak trochu traumatizovaný Johnny se skrze sbližování se svým synovcem a jeho dětským hledem na svět ohlídne za svou minulostí, začne v průběhu sbližování nahrávat rozhovory na téma pohledu dětské optiky na budoucnost a přitom všem najít i ideální svět pro svou budoucnost. Z malého dramatu se tak stává obsahově velký film, který sice nepřestane postrádat nadhled, přesto ovšem dokáže v divákovi rezonovat. A dodat neskutečně silný zážitek. Pocitově je C´mon C´mon jedním z nejsilnějších filmových zážitků roku. Neskutečně sympatický otevřená charakterní studie o muži, který skrze sbližování se s osobou vlastnící dětskou optiku dostane na svět zcela novou perspektivu. Mills dokázal natočit malý film, který ovšem obsahově patří dost možná mezi ty nejzásadnější roku...... () (menej) (viac)
Jestli existuje něco, co mě nikdy nepřestane fascinovat, je to ten magickej půvab moderních černobílých filmů. Režisér Mike Mills ve snímku 'C'mon c'mon' tenhle estetický element mistrovsky využívá, a jeho formálním jazykem vypráví o vztahu mezi synovcem Jessem (Woody Norman) a jeho strýcem, žurnalistou Johnnym (Joaquin Phoenix), a jejich cestě napříč New Yorkem a New Orleans, na kterou oba nikdy nezapomenou. Mills snímek koncipoval jako hořkosladkou filmovou esej o humanismu, tudíž příběh často prokládá lyrickými scénami z minulosti protagonistů, anebo neskutečně působivými reportážními intermezzy s rozhovory přistěhovalců, kterých se Johnny ptá na zdánlivě banální otázky, ale dostává od nich nesmírně hloubavé odpovědi, jež dávají divákům naději v lepší zítřky...... Co dodat? Čím víc je Joaquin Phoenix starší, tím víc je talentovanějším hercem. Ten chlap je prostě neocenitelnej poklad. ()
C´mon C´mon akoby ku mne vykukol z deväťdesiatok, pričom ma mrzí, že vtedy nebol aj nakrútený, asi by som mu hneď naparil plný počet. Takže chyba bude tak trochu na mojej strane, že som film plne nedokázal doceniť aj v dnešnej dobe. V podstate je Phoenix najmenej zaujímavá postava, ona tu len existuje a príliš sa nevyvíja, čo nie je ale chyba, pretože jeho synovec a predovšetkým sestra sa ventilujú až až. Bohužiaľ tu zaznie toľko múdier, čo nemyslím ironicky, že sa toto dielko nedá na jedenkrát stopercentne vstrebať. Prehovory detí o budúcnosti a čítanie z knižiek by som si najradšej vypočul so zavretými očami a občas zvuk zastavil, a mal tak viac času nad nimi popremýšľať. 70% ()
Mimoriadne nudný film a ešte v čiernobielom. Pritom to čiernobiele prevedenie je úplne zbytočné. Keby som bol na to v kine, tak začne chrápať po 5 minútach, čo by určite zobudilo aj ostatných návštevníkov, pretože neverím, že pri tomto sa dá ostať bdelý. Pokus o odfarbený art, ktorý mi nič nedal. ()
Minimalistické, prakticky bez příběhu se skvělým Phoenixem. Ale proč to bylo černobílé to netuším a přestože mi černobílý vizuál nevadí, zde mi byl na obtíž a celkově jsem nechápal jeho význam. Film jinak ničím překvapující. ()
Pomaly film urceny pro vzdelane a progresivisticke publikum. Zakladem pribehu jsou vztahy. Je to film o naslouchani tomu, co rikaji ostatni. O schopnosti soucitu pro leceni emocnich nemoci. ()
C'mon C'mon nevypráví příběh, který bychom neviděli už dříve v jiném filmu, nicméně díky chytrému scénáři a hlavně díky uvěřitelným hereckým výkonům si mě tento na první pohled nenápadný film získal. Černobílý obraz jako by byl v rozporu s tím, že život rozhodně není černobílý, nýbrž komplikovaný a vrstevnatý - plný barev, těch veselých, ale i těch smutných. Konstelaci "dospělý-dítě", kde je (rutinní) život onoho dospělého najednou narušen dítětem, s nímž to není úplně vždy jednoduché, jsme tu sice už měli, avšak tento námět je ozvláštněn rozhovory s dětmi a jejich názory na budoucnost, které sice místy působí moc dospěle, přesto však uvěřitelně a upřímně. Na jedné straně všední téma, které je však na straně druhé podáno nevšedním způsobem. ()
Kdo měl někdy tu čest, musí uznat, jak tomu filmu se daří být stejně nesnesitelným jako libovolný "otec v domácnosti kolem čtyřicítky" (TM). Spoustu těch záběrů najdete na zdech reklamek, spoustu těch pronikavých one-linerů budou mít napsaných ve svých moleskinech lidi, co chodí do kina Přítomnost a na budoucnost se dívají optimisticky kvůli výsledkům studentských anket. Nesnesitelně gentrifikovaný film, terapeuticky pracující s ohranou premisou "řešení v jednoduchosti a bezprostřednosti dětské optiky". Inu jak to bývá, když děti píše dospělák. ()
Fell good film o vztahu strýce se synovcem. Vlastně jsem ani neměl pocit, že sleduji film, jako spíš sondu do života. Což je v podstatě ta největší chvála, jakou si může film přát. ()
Režisér Mike Mills nám skrze vkusnou kameru a dlouhé záběry servíruje příběh o postupném sbližování zemitého strýce a poněkud zvláštního synovce způsobem, který sice v dnešní době není nikterak originální, nicméně za srdce vezme vždy téměř spolehlivě. Tomuto aspektu samozřejmě napomáhají precizní herecké výkony tradičně spolehlivého Joaquina Phoenixe a především malého Woodyho Normana, před kterým je po tomto snímku dozajista načrtnuta skvělá herecká dráha. Co tedy dodat na závěr? Snímek C'mon C'mon už svým uchopením, poselstvím, stylem výpravy a délkou naznačuje, že nebude úplně pro každého. Avšak pokud se přes tato “negativa” dokážete přenést či přímo vyhledáváte tento typ filmů, tak pak dostanete krásnou vztahovou fresku, z níž každou vteřinou tryská osobitá tvůrčí láska. A zejména díky tomu Vám mohu C'mon C'mon jen a jen doporučit. Skvělá práce! (HBO Max) „I'm not fine and that's a totally reasonable response!” ()
Motivicky to pajcuje Wendersa, vizuálne občas Allena... a na konci cesty máme iba prototyp otravnej sundancovky. ()
"She says even though we love each other, she’ll never know everything about me, and I’ll never know everything about her. It’s just the way it is." damn you Mills, you did it again! <3 ()
Konečně jsem se po sto letech podívala zase do kina! No byl to zážitek, jako bych tam byla poprvý v životě. Ani nevíte, jak mi kino chybělo. Ta atmosféra, to je prostě něco úplně jinýho, než když koukáte doma u telky ve starejch teplákách a s talířem brambůrek na břiše. Ale abych pořád nemluvila o svým zážitku z biografu, vrhnu se na recenzi. Mám ráda filmy, který vás donutí se zamyslet, a přesně o tom byl i tenhle. Spíš filozofickej se špetkou dramatu ze života, než o nějakých výbuchách a rychlým spádu. Ono se vlastně nic moc v příběhu nepohne. Připadáte si, že koukáte na dokument o jedný celkem obyčejný rodině v Americe, která má svoje problémy jako každej jinej. Hlavní postava je úžasnej Joaquin, kterej je naprosto boží jako vždycky (jak to ten chlap dělá??) - muž ve středním věku bez manželky a přítelkyně, který jezdí po Americe a ptá se dětí na jejich názor na svět a na život. Nevím, jestli jsou jejich výpovědi skriptovaný, předpokládám, že jo, ale to je nedělá o nic míň dojemný. Aspoň třikrát jsem měla na krajíčku a jednou i víc než to. Pořádná citovka, to vám řeknu. A sledovat, jak se postupně prohlubuje vztah malýho kluka a jeho strejdy, je krásný. Ty dva spolu mají tak hezkou chemii. Co víc dodat? Jenom tu vypíchnu pár scén, který mě naprosto dostaly - řvaní v parku, závěrečný titulky s výpověďmi dětí, rozhovory bráchy a ségry, scény s tátou, rozmluva o pamatování společných vzpomínek. Hodnocení: černobílá tomu dodává skvělý kouzlo/10 ()
Reklama