Réžia:
Peter SolanKamera:
Tibor BiathHudba:
Wiliam BukovýHrajú:
Ladislav Chudík, Ivan Mistrík, Karel Höger, Štefan Kvietik, Ladislav Pešek, Emília Vášáryová, Michal Dočolomanský, Jela Lukešová, Viera Strnisková (viac)Obsahy(1)
Poviedkový film o živote ľudí v malom slovenskom meste sa zaoberá ich všednými radosťami a starosťami. V poviedke Žalobca je prokurátor okresného súdu Vlado Žoldoš (Siloš Pohanka) je sólistom džezového orchestra, čo sa stretáva s nevôľou miestnych malomeštiakov. V Obhajcovi sa zase zobrazuje vzťah mladého lekára MUDr. Dedíka (Ivan Mistrík) k pacientovi, ktorý sa netají svojimi reakčnými názormi. V Sudcovi je zachytený príbeh starého sudcu JUDr. Bednára (Ladislav Pešek), ktorý až po rokoch zisťuje, ako krízou prechádza jeho vlastné manželstvo... Snímka patrí k radu filmov, ktoré sa od nástupu Československej novej vlny zaoberali civilnými témami a snažili sa odideologizovať zobrazované témy. Na Slovensku novú poetiku odštartoval preslávený film Štefana Uhra Slnko v sieti, ktorý nasledovali vzápätí snímky nastupujúcej generácie mladých tvorcov, ako Peter Solan či Eduard Grečner. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (36)
Zaujimavy film od rezisera Petra Solana /Boxer a Smrt/. V ramci ceskoslovenskej kinematografickej jazdy 60. rokov je toto slusny nadpriemer : 77 % ()
Novovlnný film, to hej, len taký ťaživý, vážny a dusný - že ani tie džezové linky a twistové tančeky na melódiu (vo filme neodspievanej, len zahranej) piesne s textom "Nej, nej, nej, nejspíš si pak koupí lóži v kině, jak hrabě Monte Christo a ta vévodkyně, Ona je doslova jak Jana Brejchová, Jean Mairais se mužnějc nechová..." neodľahčili tieto 3 morálne dumky o konformnosti, pokrytectve, túžbe po zvrhnutí režimu na smrteľnej posteli a o statickom zabetónovaní manželstva do súboru mumifikovane zautomatizovaných úkonov každodennosti. ()
Velmi atmosférický povídkový film, první část zaujme, druhá nadchce, umírající Štěpánek je opravdu strašlivě věrohodný a třetí povídka jen doplní neutěšenost lidských vztahů, charakterů a doby, v které žijí. Velmi zajímavé. Když se Vám to trefí do nálady, jako mně, není co řešit. ()
...Film na něhož jsem narazil v diskuzi VRK... ŽALOBCA, OBHAJCA, SUDCA. Tyhle tři postavy se mnohdy střetnou v reálným životě a tentokrát jsou to i názvy tří povídek který film Tvár v okne nabízí. Mně osobně se líbily všechny tři povídky. Každá z nich měla něco do sebe. Kvalitativně jedna lepší než ta další. Což znamená, že jsou seřazeny od „nejhorší" po nejlepší. A kdybych to měl vystihnout jen velmi stručně? Je to o lidech, vztazích a tím jak spolu dokážeme či nedokážeme vycházet... 4hvězdy ()
Lidská morálka má svou obhajobu, obžalobu i soudce. Zažité, neměnné praktiky založené na veřejné pověsti, která nesmí být kažena nějakou trubkou (míněno hudební nástroj) či vztahem na hromádce. Doktorská etika v kontrastu s lidským a oddaným přístupem ke své povinnosti, reálný a trefný cynismus na úrovni či podlézavé praktiky kolegů. Nakonec tu máme obraz ubíjejícího stereotypu manželství, které je také jistým druhem povinnosti či životního kompromisu. Život v koloběhu, život láskyplný a přitom nešťastný. Přichází smíření, které nastiňuje další cestu. Spokojený vztah kde zůstaly jen vzpomínky či samota obklopená modernou. Snímek o střetu charakterů s výbornou režií, ovšem nevýraznou hudbou, pominu-li skvělá trubková sóla. Veškerá kvalita stojí na skvostných dialozích a uvolněné atmosféře. Hereckou elitu není potřeba nějak extra opěvovat, určitě jen vyzdvihnu Vlastu Matulovou, jež mě naposledy dostala ve Vávrově husitské trilogii. Výborná změna, na kterou jsem u této herečky čekal. Další nenápadný a přitom velmi silný film. ()
“Od určitého času aj úradníkov pokladáme za ľudí.” Odporom k totalite nasiaknuté príbehy zo života, čiastočne vzťahové, čiastočne politické. Jednotlivo 100%, 80%, 80%. Skvelá atmosféra. ()
Tvár v okne je film, ktorý bude chvíľu vo Vás rezonovať. U mňa to znamenalo fakt, že počas jednej poviedky som uvažoval o tej predchádzajúcej. V tej prvej sa najmä tancuje a kávičkuje a je takou malou predohrou k druhej, ktorá sa dá nazvať takým malým hereckým koncertom. Dramaturg a scenárista vedeli, prečo film ukončiť portrétom staršieho sudcu, riešiaceho celý život rozvody. Ten je totiž až bergmanovsky dusný a depresívny. Nemusí mať iba starý človek vždy pravdu, niekedy nie je od veci počúvať ani mladých (a svoju ženu). Trochu nevyrovnané, dnes by film v takejto podobe v kinách maximálne prepadol ako nudný pseudoart (čím nie je), ale celkom odvážny pokus o zobrazenie medziľudských vzťahov v 60. rokoch. Počúvame tu, že tí dnešní mladí už nie sú takí, akí bývali tí starší a že dnešná doba je iná. To počúvame aj dnes a budeme to počúvať vždy. Či to znamená nadčasovosť, alebo naivitu filmu, posúďte sami. ()
Tvár v okne je moje tretie zoznámenie sa s tvorbou Petra Solana a jeho dvorného scenáristu Tibora Vichtu. Škoda, že som ho nevidel v dobe nakrútenia, asi by som bol tolerantnejší. V máloktorom filme sa zišlo toľko slávnych hercov. Málokedy tiež ich účasť priniesla tak málo. Paradoxne ani českí herci zvučných mien film nezachránili, skôr naopak. Pri dnešnej projekcii film na mňa pôsobil ako zúfalý obraz vtedajšej doby, ako i vtedajšej úrovne slovenskej kinematografie. ()
„Nijaký predpis mi nezakazuje hrať na trubku.“ / „A poznáte predpis, ktorý by to doporučoval?“ :o) První povídka mě oslovila osobitým nádechem své doby, silnou lyrickou atmosférou ve svém závěru a hlavně zajímavou konfrontací naplněnými dialogy mezi soudním prokutárotem a předsedou města či ředitelem školy. Scéna, kde se dva znich během dialogu v chůzi, s dělícím plotem mezi nimi, pozastavují nad dírou v plotě a místními delikventi, zatímco jenom díky této díře si mohou před rozloučením hned dvakrát(!) podat ruky, zavání až absurdní satirou. Přesto mě první povídka o žalobci až tolik nenadchla a k mým silným dojmům více přispěly až následující dvě, jak s citem rozehrány nemocniční, advokátské i politické povídánky s pacientem v podání Zdeňka Štěpánka, tak hned dva spojené příběhy dvou manželských dvojic v protikladných fázích života, kde dominuje Ladislav Pešek v postavě soudce. Všechny tři povídky pojí výrazná postava muže soudní profese, kterého však výrazně poznáváme i mimo pracovní náplň (ve druhé povídce dokonce jen mimo soudní prostředí), poslední však působivě přímo gradovala paralely mezi pracovním a soukromým životem Peškovy postavy, pokud jde o záležitost ve věcech manželství a rozvodu. Velmi pěkně se tu rovněž pracovalo s prvkem fotografií, které od archivních ukázek v oblíbené krabičce až po dvě aktuální momentky dotvořily posmutnělé, leč intenzivní završení jednoho příběhu. K tvorbě Petra Solana jsem se tímto vrátil po dlouhé době a rozhodně mě, i se skvělými herci a výbornou atmosférou, oslovil dalším šedesátkovým počinem. [85%] ()
Tři hořké povídky, přičemž hořkost nabývá s každou další na intenzitě. Žalobce, kde se střetává ani ne tak maloměšťáctví, ale obyčejná lidská malost (scéna s udavačským dopisem na vyšší místa je nejsilnější) s lidskou touhou po svobodě. Pěkné. V druhé mne mrzelo jen to, že Solan ani jednou nedal do společné scény pana Högera s panem Štěpánkem, to by byl doslova velký třesk. Obhájcův příběh graduje při setkání s vypečenou rodinou, které by se zjevně ulevilo jeho smrtí. Hořké ještě o stupínek víc, nicméně pro mne nakonec z celého triptychu nejslabší. Účinkem, nikoliv kvalitou. Poslední povídka pak nejsilnější, jak účinkem, tak kvalitou. Stereotypem postižený pár, kde na jedné straně stojí rozvodový Soudce, který se rozhodl, že je šťastný a jeho dlouho pasivní žena, jejíž chvilková vzpoura ale nikam nevede.. Autentické, nadčasové a ďábelsky nepříjemné a symbolicky až orgastické. Neřešený ale stálepřítomný zvuk tekoucí vody, stejné večery i rána..brr. A Pešek před svým "pádem" do přeslazených dědečků vynikající! Celkově velmi silná čtyřka, kterou rád zaokrouhluji právě za tu poslední povídku směrem nahoru. ()
Byla, i v době o kterém f. povídky, tak vážná? Byli tehdy lidé jiní, anebo jen autoři filmu ji takovou viděli? ()
„Naše mestečko má 14 000 duší, o niečo menej problémov, tri fabriky a kameňolom; okrem toho starý most kamenný, mladší železný, nemocnicu a dva cintoríny,” → T R N A V A; kedy slovenský režisér a scenárista - Peter Solan, ktorý sa mimochodom narodil práve vtedy, keď zase ja oslavujem meniny; vytvoril vskutku naprosto pozoruhodný, poviedkový titul, rozdelený na tieto 3 kompaktné diely → I. poviedka s podtitulom Ž A L O B C A : zaoberajúcou sa o prokurátorovi - trubkárovi - muzikantovi v jednej osobe, Vladovi Žoldošovi, ktorý momentálne riešil i akýsi vnútorný vzťah s učiteľkou - speváčkou, Barborkou "Babetkou" Vernerovou; keď sa počas jednej scény dokonca prechádzal s kočiarom aj predseda Rajčáni v podaní pána Ladislava Chudíka na futbalovom štadióne, kde som si jednak vlastne i koľkokrát taký futbal tiež zahral, pokým som ešte mohol, pretože asi necelých 200-300 m vzdušnou čiarou od tohto miesta, jednak i pochádzam; áno, totižto som rodákom priamo z Trenčína, kde sa nakrúcala i značná časť Tváre v okne, a preto ma postupne ovievali aj akési »nostalgické časy,« akonáhle som spoznával známe lokácie. ZNÁMKA : 3* • II. poviedka s podtitulom O B H A J C A : pre zmenu pojednávala o niekdajšom (?) advokátovi, no teraz azda najmä i o akomsi pacientovi - pánovi Sadloňovi; situovanej do nemocničného prostredia trenčianskeho špitálu, a to teda i so samými, bielymi plášťami, ako bonus extra naviac, a kde sa medziiným i váš milý recenzent, o viac, ako dve dekády neskoršie narodí; so známymi tvárami, akými páni Kvietik s Mistríkom určite sú, pričom predstaviteľ pacienta - Zdeněk Štěpánek, ktorý rozprával spisovnou slovenčinou a rovnako tiež disponoval i akousi človečinou, si vybudoval pevné puto s jedným z nich. ZNÁMKA : 4*. • III. poviedka s podtitulom S U D C A : venujúcej sa nielen akémusi «rozvodovému sudcovi,» ale zároveň aj mladému, manželskému páru, ktorý by mal akože rozviesť; alebo každé ráno sa znovu Boženky zase opýta: „Čo sme dneska vyfasovali?” → akoby sa skrátka tomuto protagonistovi - Bednářovi; jeho stereotypný spôsob života, vzápätí v opakujúcej sa slučke odohrával, tak som mal z toho zvláštny pocit v tomto úplne najlepšom podaní. ZNÁMKA : 5*. • Suma Sumárum: Pozor, síce sa môže kľudne zdať, že sa daný počin odvíjal v jednom slede bez čoby len jedinej zmeny lokality, no vôbec to tak nie je; čiže ak by ste mali povedzme potenciálny záujem o budúce sledovanie, najprv si pozrite „filmové miesta” v tu priloženom odkaze: [https://www.filmovamista.cz/1750-Tvar-v-okne] → PREDTÝM & POTOM; a hneď na to sa následne rovno pustite i do príslušného, kinematografického diela, ktoré ma hodne oslovilo, a v ktorom ešte cítiť i akúsi príchuť československej novej vlny! → jednoznačne každému vnímavému divákovi iba vrelo odporúčam, t.j. palec nahor. ☺• PS : Ak chcete vidieť i československú hereckú smotánku, tak ste presne na správnej adrese. PS 2 : Napísanie už jubilejnej 2500-tej "recenzie." ()
Tri poviedky prenikajú do vtedajších spoločenských pomerov neúprosným spôsobom, pochopiteľne využívajúc intelektuálny Solanov prístup. Doba podobným filmom priala, zámer sa podaril, dokonale odpozorované situácie pranierujú neúnosné vstupy zriadenia do vnútorných záležitostí jednotlivcov, pozastavujú sa nad reakcionárskym zmýšľaním smrteľne chorého obhájcu, či uvedomenie si starého rozvodového sudcu, že jeho manželstvo prechádza silnou krízou. Hviezdne herecké obsadenie len zvýrazňuje myšlienky filmu. ()
Dusný horor o kapitulovaných, unavených, zničených lidech uvězněných v papíru, betonu a panelu za ukrutně zkurvených časů. ()
Solanův pohled na složitosti lidských vztahů. Jedna povídka lepší než druhá, je nad čím přemýšlet i po skončení filmu. V té první se dozvídáme, jak těžké bylo zachovat si alespoň část osobní svobody v čase celospolečenských nesvobod. Ve druhé sledujeme postupný vývoj vztahu starého zatrpklého bručouna a mladého idealisty. Třetí povídka o každodenním vztahovém stereotypu jako by z oka vypadla Páralovým románům té doby. ()
"Höger se objevil ve druhé z povídek, nazvané „Obhajca“, jako MUDr. Dedík, který jako by z oka vypadl Morákovi ze Srpnové neděle (1960), pouze s tím rozdílem, že je oděn do bílého doktorského pláště. Svými cynickými promluvami hojně častuje své mladší kolegy („Vy jste vůbec trapná generace. Vy nemůžete v životě nic skutečného ani vyhrát, ani prohrát.“, „Staly se větší omyly v dějinách, například že opice slezla ze stromu a bylo jí tam dobře.“) a působí jako protřelý lhostejný světák, který už viděl leccos a nic ho nemůže vyvést z míry. Höger byl obsazen podle typu, na jistotu, což je velká škoda vzhledem k tomu, jak zajímavé role tento film nabídl Zdeňku Štěpánkovi (ten přesvědčivě ztvárnil bývalého soudce po infarktu) a rovněž Ladislavu Peškovi s Vlastou Matulovou, kteří si zahráli manželský pár navzájem odcizený léty rutiny. Pouze jeden z nich si ale tento fakt dokáže připustit a vyslovit ho nahlas." / http://www.25fps.cz/clanek/nazev:filmove-herectvi-karla-hogera-cast-v-kvalita-mezi-prumerem-1963-1968 ()
Velice mě potěšil herecký ansámbl, mít vedle sebe Ladislava Chudíka, Ivana Mistríka, Štefana Kvietika a pány Högera se Štěpánkem a Peškem to je luxus, který si umím vychutnat a užít... Tři povídky z malého města jsou pozoruhodné a moc hezky napsané, u první jsem měla úsměv na tváři s lehkým mrazením v zádech, druhá z nemocnice mě dojímala a vzala za srdce, třetí na mě zapůsobila hodně smutně, Vlasta Matulová výborná, ostatně jako vždy.. Poděkování Willymu za tip na film, tohle stálo za to vidět.. ()
klasicky Solan - velmi zrucny, vecny, spolocensky kriticky..ci uz ide o jeho dokumntarnu tvorbu, alebo hranu, ako v tomto pripade..je zaujimave, ako pri relativnej stabilite temy sa v priebehu rokov jeho styl menil - vzdy sledoval trendy a bolo by odo mna neslusne nespomenut, ze v ramci slovenskej hranej tvorby patril medzi tých, ktorí zaciatkom 60. rokov novu vlnu otvarali.. ()
Celkově poněkud nevyrovnané (první povídka je stylově i podáním dost jinde oproti následujícím dvěma, i když tématem zapadá), ale zvlášť to na slabé čtyři hvězdy v mých očích vyjde, akorát je dávám hlavně za určitou odvahu ke kritice režimu, která se tehdy nárazově ob rok objevovala a vyvrcholila krátkou stabilní částí, ve které vznikla nejslavnější díla československé nové vlny. Tvár k okne je docela zdařilý předvoj po prvním předvoji, který už v sobě určitou jinakost a depresi ze skutečné reality režimu má, avšak já z žádné ze tří povídek úplně nadšený nebyl. ŽALOBCE stojí vyloženě na atmosféře a v ní spíš jen něco načrtávají, než aby měly pevnější ústřední zápletku, což samozřejmě v tomhle podání není špatně, jen mě to i přes jazzovou hudbu moc nechytlo a můžou za to dlouhé pauzy mezi jednotlivými větami v dialozích, které jsem chvílemi vůbec nechápal. OBHÁJCE se mi líbil nejvíc, s takovým trpkým humorem a přesným zobrazením zvolené situace, především co se týče rodiny dychtivě čekající na smrt svého nejstaršího člena, jen se ji snaží pokrytecky skrývat. Ačkoli mě se nejvíc líblo, jak si mladý doktor se starším pacientem vybudovali nečekané přátelství. SOUDCE je takový nejvstřícnější a nejčitelnější, u kterého je na jednu stranu jasné, k čemu vede (a taky k tomu dospěje), ale na druhou stranu otevírá něco, co se tehdy až tak zametalo pod koberec. Rozhodně to ale funguje a zapůsobí, je to taky naprosto trefné, jen mi to přišlo tak trochu jasné dopředu. Hodnotit to zvlášť, první povídce dám sotva 3*, druhé 4* a třetí slabé 4*, což by mohlo vyjít na stejné hodnocení i matematicky. Slabé 4* ()
Trochu ťažkopádny, miestami zbytočne ponurý poviedkový film známeho slovenského režiséra. Z troch poviedok by som najvyššie hodnotil ten prostredný - Obhajca, ktorý bol aj najkvalitejšie obsadený. V prvej poviedke zasa milo prekvapila mladučká Stražanová. Veľmi dobre nechápem, čo bolo cieľom autorov, keď českých hercov nechali raz hovoriť raz slovensky, inokedy prešli do češtiny a inokedy si tieto dve jazyky miešali dokonca v jednej vete. Tak buď jednu alebo druhú reč, ale v žiadnom prípade nie ich kombinácia. ()
Reklama