Réžia:
Jaroslav BalíkScenár:
Jaroslav BalíkKamera:
Viktor RůžičkaHudba:
Karel MarešHrajú:
Nelly Gaierová, Ota Sklenčka, Jiřina Štěpničková, Marie Rosůlková, Eva Svobodová, Marie Brožová, Jiří Kostka, Nataša Gollová, Blažena Slavíčková (viac)Obsahy(1)
Děj se odehrává v domově důchodců a vytváří mozaiku životních osudů starých lidí, kteří se snaží nalézt vztah k sobě i k životu v těchto specifických podmínkách. Každý z jeho obyvatel má svůj osobitý přístup k životu a jeho základním hodnotám. Největší zajímavosti titulu, který je poznamenán viditelně chladným realizačním přístupem, jsou hodnotné výkony herců starší generace. Někteří z nich vystoupil před kamerou po dlouhých letech a bohužel již naposled.
Jaroslav Balík několikrát prokázal citlivost vůči příběhům starých lidí (viz Romeo a Julie na konci listopadu), avšak jeho ještě častější zaujatost ideologicky vhodnými látkami jej společensky znemožnila a posléze vedla i k úpadku jeho tvůrčích sil. Konečná stanice se odehrává v domově důchodců a sleduje vztahy mezi několika jeho obyvateli, jejich různé přístupy k životu i rozdílné osudy, kterými byli poznamenáni. Ve filmu natočeném dosti chladně a jakoby nezúčastněně se ovšem setkáme s řadou známých osobností.
(oficiálny text distribútora)
Recenzie (29)
"Kdyby bylo nějaké zpátky, tak tady nebudu zaclánět.." Ze začátku poněkud šedivý film z prostředí domova důchodců, "kde se žije jen minulostí" . Příchodem Nelly Gaierové, bývalé herečky, která tvrdí, že "život je jenom komedie, hlavně abych ve své roli byla dobrá," se vše rozsvítí. Spolu s Otou Sklenčkou doslova září a jakýmsi vrcholem je její pěvecké číslo. Scenaristiky trošku krkolemný ten dočasný odchod "Sandry" z domova, ale jinak hezká hlavní linka příběhu. Jinak se ve filmu setkáváme s pleaádou tehdejší starších herců, které mnohdy stále umí sehrát zajímavé figurky. Když se třeba do sebe pustí Nataša Gollová s Evou Svobodovou ("trhni si nohou ty nádhero" :D) je to k popukání. ()
V podstatě dost depresivní snímek o stáří a způsobech, jak se s ním vyrovnat. Zajímavé z hlediska obsazení a autentických hereckých výkonů. Celkový dojem: 55 ()
Nedávno jsem měl narozky a jelikož už pár řad bombiček mám nakreslených pod kabinou, člověk ať chce či ne začne tak trochu bilancovat. Kouká za sebe, kouká před sebe, říká si co by tak chtěl ještě zvládnout... A do toho mi úplně náhodou vstoupil do cesty tenhle film. Hned úvodní titulky s červeným zapadajícím slunce a neskutečně krásnou a melancholickou hudbou mi napověděly, že možná tohle nebude úplně klasická normalizační sračka tak typická pro svoji dobu. A opravdu jí nebyla. Děj filmu nás přivádí do domova důchodců. Řekl bych, že na svoji dobu dokonce do luxusního domova, protože vše zářilo čistotu a novotou. Pobyt zde je většinou poslední štací pro většinu klientů. Nejsou zde drženi pokud se o sebe umí postarat, mohou na reverz domov opustit. Pro většinu z nich je to ale opravdu konečná stanice. Někteří si to připouští už jen díky tomu, že se jim na pokojích mění spolubydlící to podle toho jak je smrt rychlá. A někteří si to nepřipouští v naivní důvěře, že je do domova daly děti jen na chvilku a až se zařídí, tak si pro ně přijedou... Film nám přibližuje jednotlivé postavy a jejich vlastní osudy, které se chtě nechtě v domově spojují dohromady. Ve filmu hraje velké množství tehdejších hereckých es a z některých výkonů jde opravdu brada dolů. Navíc si divák uvědomuje, že pro řadu z těch herců tenhle film byl také jejich konečnou stanicí... Film je prolnut nádhernými melodiemi Karla Mareše a starším ročníkům asi nemusím nic více vysvětlovat... Konečná stanice je velice melancholickým až smutným filmem. Po jeho skončení vám v hlavě vyskočí mnoho otázek. Přesto si myslím, že téma bylo zprcováno neuvěřitelně citlivě. Stáří je období lidského života, které považuji za velice nespravedlivé... Viděl jsem mnoho skvělých a dobrých lidí jak z nich navzdory jejich dobrotě stáří udělalo bezmocné trosky, často navíc velmi trpící... Přesto by se asi i o tomto období lidského života nemělo mlčet. Možná i proto mne tento film natočený v době kdy všichni kašlali na všechno snažíc se jen nějak proplout tím tlejícím kompostem tolik překvapil. Dávám za 4 skleničky pití z Bulharska. * * * * ()
Laskavé drama natočené s nesmírnou něhou a úctou ke stáří. 7 nejlepších věcí na tomto filmu: hudba, Sklenčka, hudba, Gaierová, hudba, scénář a hlavně hudba. ()
Bez ohledu na dobu vzniku stále (a patrně trvale) aktuální snímek, který diváka tak nějak jemně upozorňuje, co ho v budoucnu, bude-li dostatečně dlouho živ, v té či oné formě čeká. Z tohoto důvodu jde o dílo notně deprimující, natočené ovšem s nadhledem, kvalitními herci (mj. řada hvězd 30. a 40. let - Gaierová, Gollová, Štěpničková, Dohnal) a smyslem pro humor, takže je ta neradostná tématika místy odlehčená docela vtipnými momenty. ()
Našlo by se pár mušek, všechny ale spolehlivě vyvažují herecké výkony, řada výborných vtipných i smutných momentek, tklivá hudba a hlavně vkusně a citlivě zpracované téma posledního úseku života. ()
Nebylo to marné. Karel Mareš uměl napsat krásnou hudbu. ()
6/10 V prvni chvili mi to prislo jako ceska "obdoba" Keseyova hnizda v domove duchodcu a cekal jsem tlak na pilu podepreny slzami. Nestalo se tak, a to me mozna dobre. Neni to mozna tak barevne jako Babi leto, ale docela to vystihuje okazmik, ktere ceka ty z vas, kteri se chystaji dozit vyssiho nez maleho mnozstvi veku se vsim, co k tomu parti - nemoci, psychicke problemy, ztrata rodiny - zkratka parada. Obycejne problemy obycenych lidi zahranych squelymi herci presne v tom duchodovem veku. Budova skoly mi sice jako odpovidajici misto pro DD (nebo seŇor klub jak se ted moderne pojmenovava) neprisla, ale ty osudy vevnitr zas tak mimo nebyly. Jak jsou filmy nevhodne pro deti do 18 ;]] let, tak toto je zase obracne film nevhodny pro dospele od 60 - i kdyz s mistnim posouvajicim se duchodem bude jeho pristupnost taktez posunuta.... ()
Depresivny normalizacny film o vyrovnavani sa so starobou v dobach normalizacneho Ceskoslovenska. Balik nikdy nenatocil kult hodny zapamatania, a tento film je zaujimavy snad len ucastou postarsich hercov. 60 % ()
Lehce depresivni film o zivote v domove duchodcu, ktery je pro jejich obyvatele skutecnou konecnou stanici... Myslim, ze i presto, ze dnesni domovy pro seniory vypadaji lepe nez pred triceti lety, myslenky a skepse lidi pretrvava. ()
Asi to není špatné, ale já si ještě počkám pár let, až si to pustím celé :) ()
"Domov neznamená někde, ale někdo.." Docela smutný, avšak autentický film. Velice dobří Bedřich Prokoš a Eva Svobodová. Kdo by řekl, že se po 50 letech v jednom filmu sejdou takové hvězdy první republiky jako Nelly Gaierová, Jiřina Štěpničková, Nataša Gollová nebo milovník Jiří Dohnal. Jen sekt, drahé róby, zamilované písně a rozlehlé a honosné boudoir se služebnictvem jsou vystřídány čajem, pyžamem, čítárnou, pokoji s nábytkem Universal a zdravotnickým personálem. ()
Mile posmutnělý film, po jehož zhlédnutí mi v hlavě urputně rezonují dvě myšlenky... Čím to vlastně je, že nikdy nepoznáme, že jsme šťastní, zato vždy víme s určitostí, že je to naopak... A že stáří může být krásné, má-li ho člověk s kým prožít... ()
Nejzajímavější je postava revizora Filce. Poměrně předvídatelné charaktery, ale nikoliv obtěžující. Ota Sklenčka velmi dobrý výkon. 63%. ()
Krásný poetický příběh s dokonalou ústřední melodií pro klavír a orchestr od Karla Mareše. Překvapilo mě, kolik scén bylo točených v Pardubicích a v okolí. Tento film mám rád, i když je dost depresivní a místy až moc hloubavý a nudící. Vynikající Ota Sklenčka... Některé staré dámy moc přehrávají a jsou místy příliš teatrální... Zapomenutý a zakopaný film... ()
Výborný ale dosť melancholický film a jeseni až zime života. Pekne vykreslené psychologické línie postáv a nádherná hudba. Veľmi príjemné prekvapenie českej filmovej tvorby. Mimochodom nakrúcalo sa neďaleko mesta Příbram hlavne v domove dôchodcov (dnes Centre) Rožmitál pod Třemšínem, ktoré je poskytovateľom sociálnych služieb. ()
Krásný a smutný film. ()
Dost smutný film - jako by účinkující hvězdy meziválečného českého filmu hráli vlastně sami sebe... a vlastně proč JAKO BY????? :-( ()
Skvělí herecké výkony starých skutečných es naší kinematografie i divadla - Oty Sklenčky, Nelly Gaierové, Jiřiny Štěpničkové, Nataši Gollové, Blaženy Slavíčkové, Jiřího Dohnala a dalších mě donutily, abych filmu dal možná slabších pět hvězdiček. Spisovatele Zdeňka Pluhaře jsem měl vždycky moc rád a kdysi jsem četl i tuto jeho knížku o životě v domově důchodců. Jak dovedl mistrně vykouzlit různé postavičky, tak je Jaroslav Balík představil i na filmovém plátně. Takový předseda samosprávy Prokoš - jako by si sám ze sebe dělal legraci (jako ve skutečnosti známý poctivý straník), když přednášel na schůzi důchodců; a právě tak i Jiří Dohnal v jedné ze svých posledních rolí... Čtenář Rudého práva, který nesměl být ničím rušen, A ostatně i přiznání o tom, jak se někteří herci nehodili do schématu her 50. let (Nelinka Gaierová). Všechno svázané uctivou a vřelou láskou dvou stárnoucích umělců... ()
Snímek velmi věrně poukazuje na obyčejný život v určitém domě důchodců v době totalitního režimu. Různé povahy, různé osudy, různé vzájemné vztahy. Soukolí a vyloženě dětinské chování všech zúčastněných vlastně připomíná děti v mateřské škole, kde se také všichni jen hašteří. Jen je to z opačné strany životní etapy. Tady se však hlavně jedná o smíření s osudem a odpuštění. Kupodivu nepochopitelně pozapomenutý snímek s plejádou tehdejších herců ve vyšším věku, kteří dokázali přizpůsobit veškeré sympatie ke stáří a vzniklých určitých citových vjemů. Snad to mělo i ukázat, že být v takovém domově nemusí být pro dotyčného žádná tragédie. Snímek se zdá být na toto téma mimořádně povedeným. ()
Reklama